Mitt namn betyder inget för er.
Mitt minne är stoft.
Bara mina fäders och bröders namn är ihågkomna.
Deras berättelser firas i er heliga text,
medan min bara är en fotnot.
Trist, våldsam.
Nästan bortglömd.
Det var inte menat att bli på det viset,
men länken mellan mor och dotter var bruten,
och ordet blev männens att bevara.
Män för upptagna med Israels 12 stammarnas härkomst
för att bekymra sig med en enkel flickas liv,
mig, Dinah.
Jacobs enda dotter.
Men frågar ni mig, kan jag berätta en annan berättelse.
En som börjar med ett rött tält
och de kvinnor som uppfostrade mig...
Dinah!
För jag var också dotter till Jacobs fyra fruar.
Och det var här, på den heliga platsen
som kvinnor gick för att blöda när det blev fullmåne,
som jag lärde mig mina mödrars hemligheter och visdom och kärlek.
Fyra halvsystrar från samma far,
en grym och snål man som heter Laban,
som förbannade gudarna för de gav honom bara döttrar.
Hans äldsta, min mor, Leah,
var stark och kapabel och präktigt arrogant.
Min moster, Rachel, hade en skönhet från en annan värld,
och hon använde den som ett svärd.
Mina mostrar, Zilpah och Bilhah,
var Labans döttrar från hans slavfru,
och gavs till Jacob som del av Leah och Rachels hemgifter,
men han behandlade de aldrig som mindre värda.
Jag kan fortfarande höra deras skratt.
De sånger och historier de spann som guld,
och de heliga ritualerna de lärt sig av sina mödrar,
för de gudar vi tillbad i hemlighet.
I det röda tältets svala skugga,
gav de mig minnena som gåvor,
och det var genom deras röster som jag upptäckte min egen.
Men om min historia började med mina mödrar,
började deras när min far gick i deras läger.
Vatten!
Är jag död?
Drick.
Mina ögon säger att jag är död.
Varför? Vad ser de?
Ett ansikte
för vackert för den här världen.
Jag heter Rachel.
Och du är inte död.
Far!
- Far! - Var har du varit?
Du skulle hämta vatten för länge sen.
Far! En man vid brunnen,
han sa att han letade efter det här lägret och att han vandrat i dagar
och sen svimmade han av feber vid mina fötter.
Jag vårdade om honom och han kysste mig.
- Han sa vi var kusiner och... - Sluta pladdra!
- Vad gjorde du? - Kysste honom tillbaka, så klart!
Kanske har du feber?
- Kyssa nån du just träffat? - Du skulle inte förstå.
- Du vet inget om kärlek. - Kärlek?
Tyst! Allihopa!
Farbror, jag är Jacob,
son till Isaac och din syster, Rebecca.
Hon skickade mig hit, och ber att du välkomnar mig som din släkt
och låta mig förtjäna mitt uppehälle som vakt över din domän.
Och din fars domän?
Vem vaktar där?
Min bror, Esau.
Han och ja...
Jag får inte plats där längre
Vi får se om du ta hand om hjorden lika bra som min dotter.
Leah.
Ta hand om vår "släkting."
Kusin.
Leah.
Från den stunden, tillhörde hennes hjärta honom.
Det första året, levde Jacob upp till sitt löfte till Laban,
och blev mer förtrollad av Rachel.
Bilhah, vilken blir det?
Den här.
Säkert? Han är minstingen.
Det är därför han behöver mig.
Och din syster behöver hjälp att mjölka.
Okej.
Tack, Jacob.
Det är snällt av dig.
Jag tänkte ändå sälja tre eller fyra av dem.
Vi får bra betalt när vi tränat upp dem.
Du har jobbat bra här, Jacob.
Knappt ett år, och hjorden har nästan fördubblats.
Ullen är finare, getterna feta.
Jag fick råd av en vis person som hjälpte mig.
Du smickrar min far för mycket.
Vi vet båda att han är en lat idiot.
Det var inte honom jag pratade om.
Har Jacob berättat?
Pappa har äntligen bestämt brudpriset.
Vi gifter oss nästa vecka.
Jag blir glad.
För er båda.
Jag vet hur länge du har väntat.
Se till att använda det bästa garnet.
Jag vill se perfekt ut.
Om Jacob minns något från er bröllopsnatt,
är det hur du ser ut utan de här kläderna,
inte i dem.
Jag trodde att Leah skulle vara först,
eftersom hon är modigast.
Är du säker att du är redo?
Zilpah, du gör henne nervös!
Det borde hon vara.
Det är en sak att kyssa en man.
Det är en annan där nere.
Jacob är tålmodig.
Han hjälper henne.
När har du sett en hane vara tålmodig när det är parningsdags?
Det kanske är så djur gör det.
Min Jacob skulle inte vara så rå.
De kan inte rå för det.
Nu har gjort henne upprörd!
Hon behöver veta.
Det börjar!
Jacob dansade så där.
I Inannas namn, som allt liv flödar igenom...
För att fullborda äktenskapsceremonin, måste du vandra runt honom tre gånger...
Jag blir yr.
När hon tar sista steget in i kvinnosläktet.
Tänk på hållningen, huvudet upp.
- Klarar nog inte det. - Vägled henne i äktenskapsplikterna.
Jacob verkade lycklig.
- Välsigna denna förening. - Hållningen!
- Det blir ett fint bröllop. - När hon görs klar...
Sluta! Jag kan inte!
Lugna dig, syster! Du beter dig som ett barn!
Jag bryr mig inte. Jag är inte redo.
Berätta för far att jag ändrat mig.
Det kan jag inte göra.
Allting är förberett!
Jacob väntar där ute.
- Ta min plats då. - Syster, nej.
- Vad? - Snälla, Leah?
Jag är rädd. Gör det för mig, snälla.
Jacob får inte reda på att det är du. Du är dold under slöjan.
Och när han tar av den inne i tältet?
Låt honom inte.
Säg att...
Du är blyg och vill behålla den på,
bara första gången.
Efter det, spelar det ingen roll.
Äktenskapet blir fullbordat,
och det måste han acceptera.
Och det gör du?
Hon var så rädd.
Jag är ledsen.
Inte jag.
Visa mig vad jag ska göra.
Berätta, Ruti.
Hur känns det?
Hungrig.
Vad är det?
Jag är inte van att se dig skratta.
Jag är inte van att vara lycklig.
Visa mig vad jag ska göra.
Laban!
Är det så du belönar mitt hårda arbete och lojalitet?
Genom att dumpa mig i ett äktenskap som jag inte ville ha?
Vad har du gjort?
Låtsas inte att knepet var någon annans än ditt.
Du såg en chans att gifta bort din äldsta dotter,
och du tog den!
Du drogade mig med starkt vin så jag inte skulle märka i tid
att jag äktade den gamla häxan istället för min kärlek.
Jag hedrade mitt löfte
och låg med henne, såsom min plikt är.
Men missta dig inte,
jag anser henne inte vara min fru innan Rachel också är det.
För dubbla priset du erbjöd mig.
Och varför skulle jag gå med på att ge
två av mina döttrar till en miserabel herde?
Fyra.
Jag tar Zilpah och Bilhah som hemgift för de andra.
Och du går med på det,
för denna "miserabla herde"
har tjänat in åt dig på ett år det du tjänar på 20.
Inte ens du är dum nog att avstå det.
Ruti!
Rachel!
Hur kunde du?
De sa att du inte rörde vinet!
Du visste att det var Leah och stoppade inte det hela!
Säg något!
Ljug aldrig för mig igen.
Över de kommande 10 år, fördubblades lägrets storlek.
Jacob tog in flera trälar och deras familjer,
och stammen blomstrade.
Jag tar det till honom.
Det tog Leah och Rachel år att lära sig att dela make.
Den ena längtade efter vad den andra kunde ge honom.
Han älskade Rachel mest,
med hela sin själ.
Men det var Leah som födde hans söner,
ena efter den andra,
medans Rachel förblev barnlös.
Så ja!
En till krystning.
Och med sina färdigheter som barnmorska
blev hon hedrad av alla stammar i Haran,
hennes "gyllene händer" förlöste fler barn än hon kunde räkna,
det var aldrig nog.
Den är vacker.
Du borde ge den till någon mer förtjänt.
Mer förtjänt än min fru?
Den skulle göra dig lycklig.
Det finns bara en sak som kan göra mig lycklig,
och i åratal har jag svikit dig.
Är det därför du tror jag ligger med dig?
För att avla söner?
Nej,
min kärlek.
Jag ligger med dig i natt,
varje natt delar vi
för att du är mitt hjärta.
Det finns ingen sannare fru än det.
Om det var en ödets nyck eller gudarnas sinne för ironi,
blev Rachel gravid din kvällen.
Hon födde en son, Joseph,
vars drömmar en dag skulle spå framtiden.
Simon, Levi, hjälper ni mig bli klar här?
Jag gör det, mor.
Du borde inte bära det här.
Reuben, se efter dina bröder.
Din mor behöver vila.
Så ni vet alla, då?
Sju söner har jag fött,
och jag älskar dem alla,
men jag har inte kraft att bära den här.
Jag tror inte jag överlever.
Jo, det gör du.
Hur vet du?
För du har oss,
och för din flicka behöver dig.
Låt oss vara din styrka.
Jag lovar dig, Leah.
Du lämnar inte den här världen,
och vi tar in din dotter i den.
Vår dotter.
Hon tillhör oss alla.
Det är över snart.
Du har en dotter!
Jag föddes i det röda tältet på våren.
Leah förkunnade mitt namn,
och Zilpah hörde musik i det.
Den första stavelsen hög och klar,
som när en mor ropar efter sitt barn vid skymningen.
Den andra mjuk för viskning bland kuddarna.
Dinah.
Joseph! Far och Reuben är tillbaka!
Kom!
Där är min Dinah!
Och min gyllene pojke,
- Joseph. - Välkommen tillbaka, far.
"Gyllene pojke," va?
Gyllene pojke.
Levi, Simon, hjälpa Reuben lasta av spannmålet.
Titta!
Joseph.
Så vackert.
Jacob.
Är det vad vi får för mina får nu?
Presenter för dina kära ungar?
Vi hade kunnat köpa mer om du inte förlorade hälften
för att betala dina spelskulder.
Är du döv, dumma kvinna?
Jag sa åt dig att hämta mer vin!
Kom igen! Upp med dig!
Du har fått nog!
Och det har hon också.
Ska vi nu börja se dig som vår herre?
Bättre mig än en värdelös alkis.
Fortsätt så där och du har inget kvar.
Vad jag gör med mina ägor angår inte dig.
Det gör det när min familj är inblandad.
Din familj skulle inte existera utan min generositet.
Det ska du komma ihåg, Jacob.
Det här är mitt land!
Du och dina söner jobbar för mig!
Inte längre.
Ska det där skrämma mig?
Det borde det.
Skicka din mor till mig. Fort.
Ruti!
- Kom tillbaka! - Mira föder.
Vi behöver hjälp.
En bra lärling är aldrig sen.
Du har tur att barnet väntade.
Förlåt mig.
Far behöver dig. Det är brådskande.
Massera hennes mage så här.
Vilka oljor använde jag?
Lavendel och jasmin för att döva smärtan.
Och cederträ att slappna av i musklerna.
Varför ville Jacob se din mor?
Vi flyttar.
Var tar vi vägen?
Shechem.
Är det lång resa härifrån?
Lång och kämpig.
Vi går igenom min fars land.
Jag måste se Esau.
Han är min bror, och jag har gjort fel mot honom.
Det var länge sen. Du var ung.
Jag visste vad jag gjorde.
Jag måste ställa allt till rätta och be om hans förlåtelse.
Tror du han förlåter dig?
Nej.
Jag måste försöka.
Du är en god man.
Trots att jag rycker bort vår familj,
och tar dig långt bort hemifrån?
Vårt hem är där du är.
Hur ska kvinnorna reagera?
Ljudligt.
Berätta för våra söner och herdarna.
Jag tar hand om kvinnorna.
Sov.
Det är okej.
Om ni bara är tålmodiga,
ska min far tala ärligt med var och en av er
om resan.
- En åt gången! - Tala med oss!
- Var tror du vi ska? - Simon, snälla.
Jag måste se far.
Han är upptagen.
Med viktiga saker.
Levi, det är viktigt.
Ge mig meddelandet och jag ger det till honom.
Du kommer bara förvirra det.
Låt bli, Simon.
Hon borde bete sig propert.
Och du borde bete dig mindre som vår farfar.
Ur vägen!
Förlåt att jag stör far, men jag måste tala med dig omedelbart.
Det handlar om Ruti.
Vi måste ta henne med oss.
Du har sett vad han gör med henne. Hon dör om vi lämnar henne.
Hon är din farfars fru.
Hans egendom. Jag kan inte ta det som inte är mitt.
Du kan köpa henne! Här...
Ta och sälj de här, far.
Betala honom det han vill!
Det enda Laban vill är att neka mig allt han kan.
Inte ens halva min hjord räcker.
Lita på mig, det vet jag.
Jag vet att vi måste försöka,
för om vi inte gör det, är vi inte bättre än honom.
Jag frågar honom.
Det har du mitt ord på.
Tack.
Iväg med dig.
Han har gått med på att låta Ruti följa med oss.
Hur ska vi gömma gudabilderna?
Far säger att vi måste dyrka hans enda gud.
De här tillhörde min mor.
Och hennes mor innan det.
Din far blir arg om han ser dem, men de är en del av oss, Dinah.
Jag älskar Jacob helhjärtat, men det här är vilka vi är.
Han har sitt sätt, vi har vårt.
Rachel, är du glad över att flytta?
Självklart.
Har du inte undrat vad som finns bortom kullarna?
Saker som du aldrig sett.
Dalar och floder.
Städer med hus och väggar, fullt med nya människor att träffa.
En make, kanske.
Vem vet? Kanske väntar den sanna kärleken på dig där,
just nu.
Lika sann som din och Jacobs?
Möjligt.
Det är så jag ska bli kär.
Som dig och far.
Då är du lyckligt lottad.
Än mer så.
Hur så?
Jag tänker inte dela honom.
Den jag äktar, ska älska bara mig.
Lyckligare och smartare.
- Ett upp och nervänt fikonträd. - Bra!
Där.
- En springande man. - En fet man!
Bredvid honom.
Det är du, på kamelrygg.
Det har jag alltid velat göra!
Det ska du.
En dag.
Har du sett det?
I en av dina drömmar?
Inte exakt.
Jag sa ju det...
Det funkar inte så.
Vad har du sett då?
Dig
på en resa
längre än den vi ska på nu.
Så långt som en annan värld, nästan.
Reuben?
Döende lamm.
Dinah!
Jacob, du vill köpa min fru?
Du ser henne bara som din slav.
Och du behandlar henne värre.
Våga inte predika till mig!
Nej!
Det här är ditt verk.
Verkar som att hon sparade lite av dina pengar.
Få alla redo, vi åker.
Se inte tillbaka, Dinah.
Bara framåt.
Jag blir trött av att gå.
Och hungrig och uttråkad!
Jag vill ha regn!
Dinah!
Hur många dagar innan vi är framme?
Ett par.
Det har du sagt sedan vi åkte,
och det var för tre månar sen.
Sluta fråga då!
Joseph?
Hur verkar din far idag?
Han är densamma.
Han sov inte inatt heller.
Han är orolig att han inte skickade nog med gåvor med budbärarna.
Vilka budbärare?
Far skickade några av herdarna att varna Esau att vi kommer.
Varna honom?
Det låter som att han inte blir glad att se oss.
Varför stannar vi?
Vi är nog nära floden.
Floden?
Kan jag gå se, snälla? Jag har aldrig sett en innan.
- Ja, om Joseph följer med dig. - Kom!
Kom igen!
Vi stannar här för natten.
Så tidigt?
Det är bara middag.
Vi kan ta oss över floden.
Reuben, få de andra att börja anlägga lägret.
Ja, far.
Kanske om en av oss delade hans tält inatt,
skulle han bli lugn.
Det borde vara du.
Jag har hittat lite rölleka rot.
Brygden hjälper honom att sova.
Jag tar den till honom.
- Dinah... - Jag tar den.
Gå då.
Bilhah gjorde denna till dig.
Budbärarna borde redan ha återvänt.
Kanske Esau lägger ihop egna gåvor att skicka tillbaka med dem.
Jag är en förrädare. Han är inte skyldig mig någonting.
Hur förrådde du honom?
Jag lyssnade på någon jag inte borde.
Någon som övertygade mig att jag var mer värdig av min fars välsignelse
än min äldre bror.
Så jag lurade Esau på hans födelserätt och gjorde den till min.
När han fick reda på det, var jag för rädd att möta honom,
så jag flydde.
Hans hem, det land jag försökte stjäla, ligger bortom floden.
Och nu...
Kan jag inte förmå mig att korsa den.
Jag är mer ynkrygg nu än då.
En ynkrygg hade inte kommit hit.
Vi kan inte vara modiga innan vi känner rädsla.
Och du har fel, Esau är skyldig dig ingenting.
Du är hans bror.
Hur blev du så vis?
Jag lyssnade på min mor.
Reuben!
Far!
De är tillbaka.
De säger att Esau är på väg hit
med en armé på hundra män.
Förbered vagnarna! Fort!
Rör på er!
Fort!
- Reuben! - Rada upp dem!
Gå!
Reuben! Simon, Levi! Håll er nära mig!
Resten av er, få in kvinnorna och barnen bakom vagnarna!
Vakta dem med era liv!
Fort!
Far! Jag vill följa med dig!
Nej. Du måste vara i säkerhet.
De är här!
Tillbaka! Esau och hans män är här.
Stanna här.
Är det verkligen du?
Jacob! Prisa Herren.
Förlåt mig.
Bror,
jag förlät dig för länge sen.
Jag kom för att välkomna dig hem!
Se till att minnas det ni ser här idag.
Man känner igen stora män på deras förmåga att förlåta.
Esau och hans män tog oss tillbaka till hans läger,
där vi träffade min farmor, Rebecca,
det mäktigaste oraklet i Canaan.
Min far talade sällan om henne.
Hon är mindre än jag trodde.
Hon kan spå framtiden.
Det är inte lite alls.
Hallå, mor.
Välkommen hem.
Det här är min familj.
Det är Reuben, min förstfödda.
Min andra två, Simon och Levi, födda av Leah.
Det här är Joseph, född av Rachel.
Leah, min första fru.
Och Dinah, vår enda dotter.
Är du inte rädd för mig?
Vad?
Borde jag vara det?
Hur länge stannar du?
Reuben och jag åker imorgon till Shechem,
för att anhålla om land hos kungen.
Resten av familjen stannar här när jag är borta.
Bra.
Ta med den där till mig.
Det är dags att lära känna mitt barnbarn.
Varför vill hon ha mig och inte Joseph?
Det är han som har hennes gåva.
Du är min enda dotter.
Kanske har hon visdom hon vill förmedla.
Far, vilka är dessa människor?
Pilgrimer.
Väntar på att få träffa Rebecca.
Varför?
De flesta lider av fattigdom eller sjukdom.
De reser långt för att bli spådda,
och hoppas att hon berättar om goda saker på väg.
Gör hon det?
Alltid.
Du hjälper Werenro ta pilgrimerna in och ut,
tar emot gåvorna,
och tackar dem för deras offergåvor.
Ja, farmor.
Oroa dig inte. Jag förstör inte henne.
Det kan du nog inte.
Hur länge har det varit, Jacob?
25 år.
27.
Och se på dig.
Du har gjort bra ifrån dig.
Det var rätt att skicka dig till Laban.
Och det var rätt att lämna honom.
Det får vi se, eller hur?
Hej då, mor.
Medan Reuben och Jacob gick för att träffa kungen,
hjälpte jag Werenro, min farmors slav.
Den här vägen.
Det du söker,
är inte långt borta.
Du måste härda ut, och jag lovar att du hittar det.
Tack.
De var inte så många idag.
Det blir fler imorgon.
Hur fick du de här ärren?
Det är så Rebecca märker sina slavar.
Hon skar dig?
Hon fick min mor att göra det.
När jag blev gammal nog att tjäna.
Är du okej?
Det är bara hettan.
Har du ätit idag?
- Och du? - Nej.
Ta lite.
Jag trodde du förstod.
Gå bara.
Du fick exakta instruktioner kring pilgrimerna.
Det var inte ditt jobb att göra mer för dem.
Dessa människor svälter, farmor. Jag har aldrig sett så fattiga människor,
och de tar med gåvor de inte har råd med,
och ger till dig, som inte behöver nåt!
Om jag avböjer deras gåvor, mottar de mina?
Dinah, det är inte upp till dig.
Det är sant, jag har inget behov av deras gåvor,
men om jag säger att världsliga ägor inte betyder något för mig,
har jag rånat dem på
något mer värdefullt än en skål eller bonad.
Jag har tagit deras värdighet, och det gör jag inte.
Förutom mot en slav.
Du är så djärv för att vara så ung.
Din far har gett dig för mycket frihet.
En tråkig konsekvens när ett barn favoriseras.
Det var du som sa åt honom att förråda Easu, eller hur?
Han var din favorit och du ville att han skulle ärva.
Jacob var speciell för mig.
Men det är lite mer än så.
Min make höll på att bli blind,
och stammen behövde en ny patriark, och Jacob hade talanger
som hans äldre bror saknade.
Jag visste att Esau aldrig kunde bli en ledare.
Det var inte vad jag såg vid floden idag.
Kanske är din gåva inte lika mäktig som du trodde.
Akta dig, flicka.
Vare sig du vill det eller ej, är du och jag samma blod.
Joseph må ha min gåva,
men du är närmare mig än han någonsin blir.
Du vet bara inte det än.
Du vill tro att vi är olika
för jag skäller ut en slav och du vägrar.
Nej. Vi är olika för jag aldrig vill äga en.
Det enda vi har gemensamt är min far,
och du förlorade honom.
Det kommer du också, min kära.
Och du får härda ut,
som jag har gjort,
för du är stark,
men det kostar dyrt.
Och orsakar en livstid av sorg.
Det har jag sett.
Hej då, farmor.
Det var sista gången jag henne.
Handlarna som vi pratade med sa att möjligheterna...
Simon, jag har sagt, vi är herdar, inte handlare.
Far, det finns lättare sätt att bli rik på.
Det räcker.
Dinah! Skynda.
Jag kan se staden!
Ifall Joseph såg mörkret inför oss, sa han ingenting till oss om det.
Kanske visste han att Jacob aldrig kunde förmanas
att vika från sin Guds stig.
Far, titta!
Det är Shechem, där kungen bor.
Var är vårt land?
Vid den där bergsryggen...
Bortom staden?
Det är vårt nya hem.
Eller så ville Joseph tro,
som vi alla trodde,
på en bättre dröm.
Nej!
Jag kan se kryddhandlarna längre fram. Håll er nära mig.
Shalem, kom igen.
Vad är det?
Det är hettan. Hon klarar sig.
Kom igen.
Snart får du vara med oss i det röda tältet.
Det finns inget att frukta.
Du ser du, när du har varit där inne.
Och era makar?
De är inte inbjudna.
Far!
Båda brunnarna är torra.
Är du säker?
Det här landet är inte vad kungen lovade. Han lurade oss.
Du borde gå till Shechem och protestera, annars verkar vi svaga.
Vad skulle du råda?
Du frågar en pojkes åsikt?
En pojke som ser sånt du inte kan se.
Jag skulle råda försiktighet
innan vi anklagar kungen för vanära.
Kanske finns det fler brunnar?
Ni borde leta. Se vad ni hittar.
Far, vi kan komma att gräva i veckor.
Gör det.
Din bror har rätt.
Självklart, vår bror har rätt.
Har han inte det alltid?
Det spelar ingen roll att det är vi andra som bryter våra ryggar
för att hitta en ny brunn!
Joseph har en fin kappa som matchar hans fina drömmar.
Han vet nog bäst!
Och en dag hamnar han i trubbel på grund av det.
Stora Moder,
vi har välsignats med två döttrar till,
Rhoda och Tamar,
fruar till våra söner Simon och Levi,
och vi ber att du välkomnar dem,
såsom vi har gjort,
in i din kärleksfulla barm.
Allt detta är nytt för er.
Den stora modern, som vi kallar för Inanna,
gav en gåva till kvinnor som är okänd bland män,
det är blodets hemlighet.
Män ser bara smärta i det.
De tror vi lider, och tror sig vara lyckligt lottade.
Det är vi som är lyckligt lottade,
för vi har makten att ge liv.
I det röda tältet,
omger vi oss med helande händer
och kärleksfulla röster.
Och vi tackar för vetskapen om att liv härstammar från våra sköten,
och att livets pris är blod.
Här i det röda tältet, gläds vi åt Inannas gåva.
Vi hedrar henne
genom att fira våra döttrars första blod,
tar emot det och återlämnar det till jorden,
så det kan återvända till den stora moderns sköte.
Inannas döttrar,
stora moder till oss alla...
Vi höll vår tro separat från männens.
Men mina bröders fruar var inte födda i den här tron,
och i sin rädsla,
berättade de för sina makar om det röda tältets hemligheter.
Far, hur kunde du tillåta det?
De dyrkade gudabilder och mässade om blod,
-som häxor! - Det räcker!
Var är de?
Nej!
Dina falska gudar,
var är de?
Gudabilderna!
Nej.
Om jag vetat vad ni döljer här inne...
Det här är kvinnornas sfär. Du hör inte hemma här.
Jag river ner hela stället!
Då gör du det med oss här inne!
Vad sa du?
Jacob, förlåt henne.
Hon är dåsig, hon vet inte vad hon säger.
Jag vet exakt vad jag säger!
Be om förlåtelse för din fräckhet!
Hur kunde hon vika sig för honom,
när hon visste att han hade fel?
Hon försökte skydda dig.
Hans ilska var felplacerad, Dinah.
Simon och Levi provocerade honom,
och det får du skylla på mig.
De hatar att far favoriserar mig.
Jag måste hitta ett sätt att bli vän med dem.
Annars blir det bara värre.
En medlem av kungens hushåll föder barn.
Han har hört att en av era kvinnor är en begåvad barnmorska.
Min fru, Rachel,
men jag vill vara med henne idag.
Kanske kan kungen erbjuda en belöning
-för att vi hedrar hans förfrågan? - Simon!
Det här är ingen förfrågan.
Det är en order.
För aldrig min talan igen.
Aldrig.
Du svor på att aldrig ljuga för mig.
Om jag bad dig avsäga dig din gud för min, skulle du göra det?
Rachel, om du försöker skydda dig...
Jag försöker skydda vårt sätt!
Våra mödrars och deras mödrars.
Visa kvinnor, allihopa.
Som tror på något som inte är mer hot mot din gud än jag mot dig.
Dessa saker är heliga för oss, Jacob.
Saker som ingen man kan förstå.
Det är inte menat att såra dig.
Jag kan inte bekämpa er båda.
Jag har inget val än att skicka bort en av er.
Vi hoppas att det är bara nån dag.
Jag vill inte att du blir van vid livet i ett palats.
- Palats? - Kungen behöver en barnmorska.
De har efterfrågat dig.
Jag behöver en assistent.
Någon som jag kan lita på.
Då är det nog din lärling som gäller.
Och vem ser efter henne?
Det gör jag, syster.
Dinah!
Vi blev lurade av kung Hamor,
och far underkastar sig hans vilja fortfarande.
Jag heter Dinah. Det här är min moster, Rachel.
Hon är den bästa barnmorskan.
Vi lämnar inte din sida, jag lovar.
Tack.
Det dröjer inte länge.
Skicka en betjänt efter linnen. Rena, så många hon kan bära.
Barnmorskorna är här, min drottning.
Det går bra för dig, Abi.
Rachel ska kolla barnets position.
Andas!
Hon är redo. Vi har inga linnen.
Dinah, hämta brickorna.
Kom.
Betjänten är här.
Du får duga. Vi behöver fler händer.
Hon är drottningen!
Dinah! Hon är drottningen!
Förlåt mig.
Det är en ära att träffa dig.
Om du står mittemot mig,
kan vi stödja Abi under armarna medans Rachel tar emot barnet.
Under hennes arm. Okej.
Har du varit med om födslar?
Jag har fött, men inte sett,
-och inte på det här viset. - Det är ett mirakel.
Håll i henne.
Okej, andas.
Du klarar det. Krysta!
Tack.
Det är du!
Hur...
Vad gör du här?
Jag hjälper min moster, barnmorskan.
Varför är du här?
Jag bor här.
I palatset?
Jag heter Shalem. Jag är kung Hamors son.
Drottning Re-Nefer är din mor?
Har ni träffats?
Nej. Var hon oschyst mot dig, eller...
Nej.
Men det kunde hon ha varit.
Jag...
måste hitta brunnen.
Den är där. Ska jag följa med dig?
Jag är imponerad med din systerdotter.
Hon är en stark ung kvinna.
Envis, kan man säga.
Ändå...
Det är en raritet i den här staden.
De flesta kvinnorna i Shechem är löjliga och dumma.
Inte som de i Egypten, där jag kommer ifrån.
Du har ingen dotter?
Bara en son, som jag älskar med hela mitt hjärta.
Men det är inte samma sak.
Ursäkta mig.
Kan du simma?
Självklart. Kan du?
Där jag växte upp, kom det enda vattnet från en brunn
eller föll från himmeln.
Luktade aldrig så sött.
Det är lotusblomman.
De anses vara heliga i Egypten.
Varför?
För de är tidlösa.
En symbol för födelse och återfödelse.
På natten sluter de ihop sig, återgår in i vattnet,
men på dagen, öppnar de sig,
deras blommor återföds.
Mina mödrar hade älskat historien.
De luktar som parfym.
Den stark nog att få ankor och fiskar att svimma.
Och...
Vad får dig att svimma?
Att se på dig.
Rachel! Han är här.
- Vem? - Jag trodde inte jag skulle se honom igen,
men han är på riktigt, och det är som du sa.
Det är som en storm.
Han heter Shalem,
och han är son till kungen och drottningen.
Vad har du gjort?
Inget som du inte gjorde när du blev kär i far.
Kär? Du har just träffat honom.
Och? Du visste direkt.
Du sa jag vore lyckligt lottad om det hände mig.
Och det har hänt.
Vi pratar mer på vägen hem.
Vi behöver åka direkt, om vi ska hinna innan mörkret.
Kom igen.
Ni kan inte åka.
Inte Dinah i alla fall.
Kungen har begärt att hon stannar kvar ett par dagar,
för att hjälpa Abi efter födseln.
Jag måste fråga hennes far om tillstånd.
Han är en hederlig man.
Likaså min make.
Oroa dig inte. Vi tar hand om henne.
Mina vakter eskorterar dig tillbaka till ditt läger.
Dinah.
Lyssna på mig.
Kom ihåg vem du är och var du kommer ifrån.
Var ödmjuk och bevara din heder.
Hej då.
Vad var det för språk?
Egyptiska. Jag skolades där.
Min mors familj är från Thebe.
Så du har korsat havet?
Ja.
Var det vackert?
Inte lika vackert som du.
Du är inte som jag föreställde mig hur en prins är.
För jag skrämmer dig?
För du inte gör det.
Om prinsen ville kyssa dig...
Skulle jag säga
att han måste ge mig saker först.
Som?
Som...
Som blommor.
Och juveler?
En ring?
Något mer?
Men varför en herdes dotter?
Dinah är lika mycket värd som prinsessor är.
Far, du förstår, när du lärt känna henne.
Jag förstår att du är ung och tanklös.
Det är sant,
men jag vet i hjärtat att det här är rätt.
Jag vill dela mitt liv med henne.
Vad är det?
En gåva.
Den är vacker.
Hur ser jag ut?
Som Shechems framtida drottning.
Du pratade med din far?
Han samtyckte?
Händer det här verkligen?
Så länge din far säger ja.
Ska vi be honom om lov först?
Jag bestämmer vem jag äktar, inte han.
Det är mitt liv.
Min framtid.
Mitt val.
Kyss mig.
Välkommen, Ers Höghet.
Jag heter Jacob.
Detta är mitt folk.
Vilka affärer har vi att tala om?
Inga, Jacob.
Vi är familj nu.
Min son har äktat din dotter.
Hon skulle aldrig!
Jag har med detta fina brudpris.
Låt oss fira deras förening, och må vi alla blomstra.
Kände du till detta?
Nej?
Varför tillfrågades inte jag?
Är du missnöjd?
Du kan väl inte vara emot giftermålet?
Jag motsätter mig förfarandet.
Vi kan ändå inte backa.
De lever tillsammans som make och fru.
Vem äktade dem?
- Du? - De äktade varandra,
så som våra seder.
Det är inte våra.
Kom, Jacob.
Vi är bröder nu.
Svälj ditt högmod.
Jag har svalt mitt.
Du pratar om högmod, vad hände med respekt?
Jag erbjuder ett brudpris värdigt en prinsessa från Egypten.
Mer än vad min far gav för min fru.
Inte att Dinah inte är värd,
men, du kan inte vilja ha henne tillbaka.
Hon är inte längre oskuld.
Och förresten,
min son är kär i henne.
Nämn ditt pris och jag betalar det.
Min dotters heder är inte till salu.
Jag måste tänka på det här.
Jag samråder med mina söner och ger dig svar inom två dagar.
- Inte nu. - Jacob.
Jacob!
Jag förstår din ilska,
men tänk på din dotter.
Shalem är en prins, hon kunde ha hittat värre.
Hon gjorde det utan mitt samtycke!
Vilket aldrig hade hänt om inte du lämnade henne där.
Jag beordrades av kungen.
Jag är din kung! Du lyder mig!
Leah, vänta!
Du erkände inte för Jacob, men berätta sanningen för mig.
Kände du till detta?
Bara att de träffades.
- Det hände så fort. - Självklart!
Ända sedan hon föddes,
har du fyllt hennes huvud med romantiska idéer om kärlek.
Och se på resultatet!
Vanära på henne, på den här familjen.
Det finns ingen vanära i sann kärlek.
Dinah är en kvinna nu, med eget sinne och egna begär.
Och din impulsivitet!
Och ditt goda sinne!
Hon hittade det hon sökte, Leah.
Vanära kan bara komma om Jacob tvingade henne
att återvända hem utan hennes oskuld
och hennes framtid förstörd.
Vad ska vi göra nu?
Det vi kan för att hjälpa henne.
Min mor och mina mostrar går in i det röda tältet snart.
Hur vet du det?
Det är snart fullmåne.
Och vad ska de göra i tältet där inga män tillåts?
- Avundsjuk? - Självklart.
De tänder ljus och rökelse.
Skrattar, skvallrar...
Berättar historier.
Historier om vad?
Om sig själva, varandra.
Mest om människor de älskat
och vill minnas.
Och på det sättet,
dör inte folk egentligen.
Det är som lotusblomman.
Min mor sa en gång,
"Att sörja är respektfullt.
Att minnas är heligt."
Och när vi är gamla, vad minns du om oss då?
Allt.
Det var inte länge sen jag stod vid en brunn som denna,
och du dök upp från ingenstans, halvt yrande.
Det som hände Dinah och Shalem
är inte mer plötsligt än det som hände oss.
Jag blev kär i dig vid brunnen.
Tog jag dig där och då? Nej.
Jag gick till din far och accepterade hans villkor innan vi gifte oss.
Tro mig,
väntan var outhärdlig,
men jag gjorde det,
utav respekt för honom, och dig.
Och för att det var din sed.
Men hade du kommit från en annan stam, med dina egna traditioner,
hade jag hedrat dem.
Som Dinah hedrade Shalems.
Har du glömt hur det var att älska någon så mycket?
Hur vet vi att hon inte tvingades till det?
Om hon blev våldtagen?
Hur vågar tala så om din syster?
Pratar inte om Dinah, utan honom.
Dinah hade slagit bort den hon inte ville ha, herde som prins.
Det räcker!
Jag kan inte ändra det som skett.
Äktenskapet har fullbordats.
Jag har bett er om råd för att avgöra ett rimligt brudpris.
Om kungen vill visa respekt för vår stam,
borde han betala en förmögenhet lika stor som hans egen!
Jag trodde du tänkte på Dinahs heder,
inte på vinst!
Vilken heder? Den togs av den där oomskurna hunden
-när han stal henne! - Vad föreslår du?
Att Shalem betalar med sin egen förhud?
- Varför inte? - Jag ser inget fel med det.
Vi kan begära förhuden från alla männen i Shechem.
Tystnad!
Abraham tog upp kniven
för dem i hans hushåll som inte tillhörde hans förbund.
Om männen i Shechem går med på detta,
kan ingen man säga att Dinah blev skadad.
Far, jag menade inte...
Nej, du har rätt.
På det viset, fortsätter vår tradition.
Och Dinahs son blir omskuren, också.
Men du tar emot kungens guld?
Vi behöver inte guld.
Vi behöver att våra traditioner fortsätter och växer.
Josephs idéer säkerställer detta.
Vad är detta för barbari?
Vem tror du att du är som begär min sons mandom,
och min, och min släkts och undersåtars?
Far!
Jacob, jag accepterar dina villkor.
Kungen talar av rädsla för mig
och lojalitet mot sina män, som kommer att lida.
Om detta är min frus familjs sed, ska vi hedra den.
Förlåt mig att jag förolämpade dig.
Jag borde ha gått till dig och sökt ditt samtycke, men...
Du måste veta att jag älskar din dotter,
vill vara med henne, oavsett pris.
Hon är halva mig redan.
Vad ser det ut som?
Som att vi ska ha en stor bröllopsfest.
Tack.
Några av herdarna kan hjälpa oss.
De är lättare att övertala än våra bröder.
Vi behöver inte många.
Alla män i stan kommer att vara utslagna.
Ingen kan slå tillbaka.
Imorgon kväll, då.
Vi får vår hämnd och belöning,
och far kör aldrig över oss igen.
Jag låter dig inte göra det.
Hur vågar min far tro att han kan skära dig?
Han gör inte det. Det vore pinsamt.
Hur kan du skämta om det?
Du kan ju dö!
Kom hit.
Nej.
Det är bara ett köttsår.
Jag skulle lida mer om jag inte kunde ha dig.
Han har inte rätt att begära det här.
Ingen fru är värd det.
Han hade rätt.
Du är värd mycket mer.
Shalem?
De började vid gryningen.
Våra makar gick först, sen resten.
Det är över snart.
Jag är ledsen.
I Egypten, omskär de pojkarna när deras röster förändras.
Min far, mina bröder... De överlevde det lätt.
Det gör våra makar, också.
Jag förstår inte varför Shalem gick med på detta.
Han måste älska dig väldigt mycket.
Shalem. Min kärlek.
Somnade jag?
Nästan hela dagen.
Är det illa? Kan jag göra något?
Distrahera mig.
Berätta en historia.
I vår stam,
när vi gifter oss, skyler vi våra ansikten med en slöja.
Hur många från palatset kommer på Dinahs bröllop tror du?
Förutom kungen och drottningen? Vakter, betjänter...
Leah får oss att börja laga mat veckor i förväg.
Alla ni hade söner.
Ni vet inte hur det är att släppa en dotter.
Hon är vår, också.
Och tillsammans, har vi uppfostrat en vild flicka till en stark, vacker kvinna.
Det har vi, eller hur?
Simon.
Simon, är du där?
Levi!
Levi! Var är du?
Dinah!
Jag älskar dig, Shalem.
Jag älskar dig, med.
Hjälp! Snälla!
Snälla!
Varför?
FORTSÄTTNING FÖLJER